C U R T E A

Asupra acțiunii de față:

1. Cererea de chemare în judecată.

Prin cererea înregistrată pe rolul Curții de Apel C________ la data de 29.03.2021 sub nr.___________ și precizată în scris și oral în ședința publică din data de 19.04.2021, reclamantul D___ D___ D______ în contradictoriu cu pârâții E_________ E_________ E______, B___ B___ B_____, A_______ A_____, C____________ C______ C_____ C_______ C_ C______, F_______ F_______ F___ F________ (I.S.U.J. C________) a solicitat să se dispună :

- suspendarea și anularea Ordinului MAI nr.135/2019, parțial, numai în ceea ce privește art.328 alin.1 lit.a;

- anularea Ordinului MAI nr.II/1786/04.12.2020 prin care s-a sistat sporul pentru lucrări de excepție în cuantum de 30%;

- anularea Deciziei nr.1389/IG/16.10.2020 emisă de IGSU, prin care s-a aplicat sancțiunea avertisment;

- anularea și suspendarea Ordinului nr.308/21/12.02.2021 emis de I.S.U.J. C________

Cu privire la cererea de anulare a Ordinului MAI nr.135/2019, numai în ceea ce privește art.328 alin.1 lit.a, arată reclamantul că această dispoziție prevede următoarele: „cadrul militar se află sub efectul unei sancțiuni disciplinare, după cum urmează: a) 6 luni de la aplicare, pentru sancțiunile disciplinare prevăzute la art. 35 alin. (1) lit. a) și b) din Statut” și consideră că pentru respectarea exigențelor art.354 și urm. din Legea nr.80/1995, ar trebui ca textul să prevadă „de la rămânerea definitivă”.

Se susține, cu privire la Ordinul MAI nr.II/1786/04.12.2020, că nu a fost comunicat reclamantului și că este un act emis nelegal, întrucât contestația împotriva Deciziei nr.1139/IG/16.10.2020 nu fusese înregistrată, deși fusese depusă în termen, prin raportul contestator și nu a fost soluționată.

Cu privire la Decizia nr.1139/IG/16.10.2020, se arată că a fost emisă nelegal, după împlinirea termenului de prescripție, iar actele de sistare a drepturilor salariale emise ulterior acesteia sunt vătămătoare pentru că au fost emise fără a se răspunde contestației depuse la data de 23.10.2020, printr-o decizie definitivă, dată pe baza unei cercetări dispuse în condițiile prevăzute de art.355 – 357 din Legea nr.80/1995.

Potrivit reclamantului, neexistând nici la acest moment o decizie definitivă a ministrului, o hotărâre executorie privitoare la sancțiunea disciplinară defectuos aplicată, alegând tăcerea administrativă pentru a ascunde împrejurarea că sancțiunea disciplinară îi fusese aplicată după prescrierea termenului de cel puțin 6 luni de la data constatării pretinselor abateri reținute în sarcina sa de către pârâtul I.G.S.U. (așa cum rezultă din raportul contestator anexat în dovedire), deși în cauza pentru care a fost sancționat întocmise adresa de înaintare a documentelor transmise instanței de judecată într-un alt litigiu al unei entități a M.A.I, pârâtul M.A.I., în dispreț total față de prevederile art.7 din Legea nr.80/1995, prin funcționarul cu statut special semnatar, Secretarul de stat A_______ A_____, a contribuit la elaborarea, emiterea, adoptarea sau încheierea actului administrativ atacat, i-a mai vătămat și drepturile salariale conferite prin voința legiuitorului potrivit art.9 lit.a) din Statutul cadrelor militare prin nelegala emitere a O.M.A.I. nr. II/l786/04.12.2020.

Se susține că pârâții I.G.S.U. și M.A.I. aveau cunoștință de împrejurarea că depusese în termen raportul contestator chiar prin e-mailul __________________, procedându-se astfel de pe o reală poziție de forță în raport cu reclamantul, în ciuda faptului că I.S.U.J. C________ raportase ierarhic prin luna noiembrie pârâtului I.G.S.U., despre împrejurarea că atacând în termen Decizia nr.1139/IG nu se putea afla sub efectul sancțiunii disciplinare, atât timp cât decizia atacată nu era definitivă, deci executorie.

Procedând astfel, apare evident nu doar că pârâtul M.A.I, acționând în total dispreț față de dispozițiile limitative ale normei legale indicate a abuzat de poziția de forță deținută în raport cu reclamantul, dispunând defectuos în data de 04.12.2020 sistarea sporului pentru lucrări de excepție în cuantum de 30% consilierului juridic, ci și că pârâtul I.S.U.J. C________ atunci când, contrar avizului negativ pentru legalitate dat la 12.02.2021, prin raport în care erau învederate aspecte deja cunoscute comenzii acestei unități despre atacarea Deciziei nr. 1139/IG, a trecut, prin retroactiva emitere a actului administrativ Ordinul I.S. nr.308/21/I-CT din 12.02.2021, la nelegala suspendare a acordării titlului său de specialist de clasă, ofițer de stat major încă din 2004 în cadrul M.A.I..

Se mai arată că în argumentarea raportului contestator al deciziei prin care i-a fost aplicată, după prescriere, de către I.G.S.U. o sancțiune disciplinară, a arătat toate motivele ce solicită a fi avute în vedere și în prezenta cauză de către instanța de judecată.

Pentru actele administrative reprezentate de O.M.A.I.nr.11/1786/04.12.2020 emis de către pârâtul M.A.I., Decizia nr.1139/IG emisă de pârâtul I.G.S.U. la 16.10.2020 și Ordinul I.S.U.J C________ nr. 308/21/I-CT din 12.02.2021, în baza art.4 din Legea nr.554/2004, invocă reclamantul și excepția nelegalității, motivat de nerespectarea prevederilor art. 354 și 3511 din Legea 80/1995.

Cu privire la titlul de specialist de clasă, spor neacordat de către pârâți în perioada 2017 – 2020 și pe care ulterior l-au suspendat, reclamantul solicită obligarea pârâților la achitarea acestuia pentru ultimii 3 ani, invocând prevederile Legii nr.71/2015, ale OUG nr.75/2020 și cele ale Legii nr.153/2017.

Solicită reclamantul, astfel cum a precizat și în ședința publică din data de 19.04.2021, și obligarea pârâților la plata daunelor în cuantum total de 7.000 lei, astfel: 4.000 lei reprezentând daune materiale constând în despăgubiri pentru repararea pagubei decurgând din neachitarea sporului de 30% și separat diferența pe ultimii trei ani a titlului de specialist de clasă neacordat și 3.000 lei ci titlu de daune morale.

2. Întâmpinările pârâților.

i. Pârâții C____________ C_____ C_______ de Urgență Dobrogea al Județului C________ și C____________ C______ C_____ C_______ C_ C______ au formulat întâmpinare la data de 13.04.2021, prin care au invocat aceleași excepții procesuale și apărări de fond, astfel: excepția lipsei calității procesuale pasive a celor două autorități publice pârâte cu privire la cererile de suspendare și de anulare a actelor administrative emise de alte autorități publice; în temeiul tezei I alin. (1) art. 14 și art. 7 din Legea nr. 554/2004, excepția inadmisibilității pentru lipsa plângerii prealabile în ceea ce privește cererile de suspendare a executării și anularea Deciziei nr. II/1786/04.12.2020 emisă de M.A.I.

Cu privire la cererile de anulare, se arată că potrivit art. 7 din Legea nr. 554/2004, „înainte de a se adresa instanței de contencios administrativ competente, persoana care se consideră vătămată într-un drept al său ori într-un interes legitim printr-un act administrativ individual care i se adresează trebuie să solicite autorității publice emitente sau autorității ierarhic superioare, dacă aceasta există, în termen de 30 de zile de la data comunicării actului, revocarea, în tot sau în parte, a acestuia”.

Din aceste dispoziții rezultă fără echivoc faptul că prin obligația de a formula o plângere prealabilă anterior învestirii instanței cu soluționarea cererii, legiuitorul a înțeles să stabilească o condiție specială de admisibilitate, condiție a cărei neîndeplinire poate fi invocată de pârât și atrage respingerea cererii ca prematur introdusă, respectiv inadmisibilă, în funcție de circumstanțe.

Numai după parcurgerea acestei etape - condiție de admisibilitate a acțiunii în contencios administrativ, persoana, dacă se consideră în continuare nemulțumită de răspunsul primit ori dacă autoritatea căreia i s-a adresat refuză să-i răspundă, poate formula și înregistra acțiunea în contencios administrativ pe rolul instanței de judecată.

Referitor la anularea Deciziei nr. 1139/IG/16.10.2020 emisă de I.G.S.U. prin care reclamantului i s-a aplicat sancțiunea disciplinară „avertisment”, nelegalitate invocată pentru intervenirea prescripției aplicării sancțiunii disciplinare, se arată următoarele:

În fapt, la data de 15.01.2020 domnul locotenent-colonel D___ D___ D______ a depus personal la Judecătoria C________ înscrisuri clasificate secret de serviciu fără a respecta procedurile legale de predare-primire a documentelor. De asemenea, transportul acestor documente a fost efectuat cu autoturismul personal, încălcând dispozițiile art. 12 din H.G. nr. 1349/2002 privind colectarea, transportul, distribuirea și protecția, pe teritoriul României, a corespondenței clasificate.

La baza emiterii deciziei de sancționare contestată a stat Raportul de cercetare privind cauzele și împrejurările ce au condus la înregistrarea incidentului de securitate la C____________ C_____ C_______ de Urgență „Dobrogea” întocmit de comisia desemnată la nivelul I.G.S.U. și înregistrat cu nr. S/_____ din 07.10.2020.

Dreptul material și procedural din domeniul disciplinei militare sunt stabilite în cuprinsul Legii nr.80/1995 și O.M.A.I. nr. 135/2019 și au ca scop respectarea de către cadrele militare a normelor legale, a îndatoririlor de serviciu, regulamentelor militare și ordinelor superiorilor, prevenirea săvârșirii unor fapte ilicite, precum și tragerea la răspundere disciplinară a cadrelor militare dacă faptele ilicite au fost săvârșite cu vinovăție și nu întrunesc elementele constitutive ale unei infracțiuni.

Potrivit art. 35 din Legea nr. 80/1995, sancțiunea disciplinară se aplică în termen de cel mult 6 luni de la data constatării, iar art. 35^2 prevede faptul că sancțiunea disciplinară se aplică de comandantul/șeful cadrelor militare, „ori de câte ori constată sau este sesizat ca acestea au săvârșit o abatere disciplinară, în mod direct sau, după caz, pe baza cercetării disciplinare prealabile […]”.

Alin. (4) al aceluiași articol instituie cazuri speciale de suspendare a termenului de prescripție, iar lit. c) dispune fără echivoc faptul că termenul de prescripție se suspendă, de drept, pe perioada în care cadrul militar se află în concediu, permisie, învoire, misiune, stare de captivitate ori în alte situații de absență motivată.

Prin urmare, pe perioada situațiilor expuse anterior, termenul de aplicare a sancțiunii disciplinare este suspendat de drept, scopul fiind unul evident, anume evitarea posibilității de tergiversare a procedurii/cercetării disciplinare ce necesită depoziția/implicarea cadrului militar întrucât acesta nu poate fi constrâns să se prezinte pentru explicații, și pe de altă parte, garantarea cadrului militar a dreptului la apărare precum și respectarea principiului contradictorialității.

Totodată, termenul de 6 luni este unul de prescripție, ceea ce înseamnă că în privința lui, se vor aplica și regulile dreptului comun ce guvernează suspendarea, întreruperea prescripției extinctive, respectiv repunerea în termenul de prescripție.

Cu privire la momentul de la care curge termenul de prescripție, susține pârâtul că sintagma „data constatării” din conținutul art.35 coroborat cu art.35^2 se referă la momentul în care comandantul ia act de întrunirea tuturor elementelor constitutive ale unei abateri disciplinare și nu doar de săvârșirea unei fapte.

Astfel, în cauza dedusă judecății, momentul de la care curge termenul de prescripție este data de 07.10.2020, data înregistrării Raportului de cercetare privind cauzele și împrejurările ce au condus la înregistrarea incidentului de securitate la I.S.U.J. C________. La acest moment, inspectorul general al Inspectoratului C______ C_____ C_______ de Urgență a fost sesizat că reclamantul a săvârșit o abatere disciplinară, pentru ca ulterior, la data de 16.10.2020, să fie emisă Decizia de sancționare cu nr. 1139/IG.

Se mai arată că prin Decizia I.C.C.J. nr.16 din 12.11.2012 referitoare la recursurile în interesul legii, în interpretarea și aplicarea art. 252 alin. (1) din Codul muncii, republicat, Înalta Curte stabilește că termenul de prescripție „nu poate curge decât de la data la care, în urma finalizării cercetării disciplinare prealabile, fapta […] a fost calificată ca abatere disciplinară și a fost adusă la cunoștința […] angajatorului abilitat să aplice sancțiuni disciplinare, prin înregistrarea raportului final asupra cercetării disciplinare […]. Aceasta deoarece fapta dobândește caracteristicile unei abateri disciplinare numai după finalizarea procedurii cercetării disciplinare prealabile […]".

Potrivit pârâtului, interpretarea Înaltei Curți se aplică și cu privire la dispozițiile Legii nr. 80/1995, deoarece acestea se circumscriu perfect cauzei deduse judecății, fiind învederat că legiuitorul delimitează într-o manieră clară cele două momente de la care curg termenele, prin folosirea unor noțiuni cu semnificație juridică proprie, respectiv: "abatere disciplinară" și "faptă".

În privința sintagmelor "săvârșirea abaterii disciplinare" și "constatarea abaterii disciplinare", Înalta Curte susține că numai "fapta" putea fi săvârșită, în timp ce abaterea disciplinară are un conținut complex, incluzând noțiunea de "faptă", și impune verificarea elementului subiectiv, adică a existenței vinovăției, precum și a îndeplinirii celorlalte condiții care definesc abaterea disciplinară.

Pârâtul redă o parte din considerentele Înaltei Curți și arată că reglementarea a două termene constituie o aplicare a principiului protejării intereselor ambelor părți ale raportului de serviciu și al egalității armelor, respectiv un termen minim acordat comandantului pentru a verifica dacă aspectele constatate în procedura cercetării prealabile constituie abatere disciplinară, dacă se impune aplicarea unei sancțiuni disciplinare pentru această abatere și pentru a motiva măsura luată, cât și un termen maxim pentru a înlătura orice abuz al angajatorului rezultând din poziția sa dominantă în cadrul raportului de serviciu.

Pe cale de consecință, opoziția reclamantului cu privire la nelegalitatea actului administrativ de sancționare nu poate fi primită, motiv pentru care solicită instanței să admită faptul că la data aplicării sancțiunii nu intervenise prescripția de 6 luni și implicit, să constate legalitatea Deciziei de sancționare cu nr.1139/IG din 16.10.2020.

Indiferent de modul de interpretare îmbrățișat de instanță, trebuie ținut cont și de cazurile de suspendare de drept a prescripției potrivit alin. (4) al art. 35^2 din Legea nr. 80/1995.

Referitor la alegațiile reclamantului în ceea ce privește netemeinicia sancțiunii disciplinare, în temeiul art. 34 și 34^1 din Legea nr. 80/1995, elementele constitutive ale unei sancțiuni disciplinare sunt: existența unei fapte (consta fie într-o acțiune – comisiune, fie într-o inacțiune - omisiune); fapta să fie săvârșită de un cadru militar (subiect activ circumstanțiat); fapta să fie săvârșită cu vinovăție (vinovăția poate îmbrăca orice formă – culpă, praeterintenție, intenție); prin faptă să se încalce normele legale, regulamentele militare și ordinele/dispozițiile comandanților/șefilor ierarhici.

În fapt, reclamantul a fost sancționat pentru încălcarea normelor juridice ce privesc colectarea, transportul, distribuirea și protecția corespondenței clasificate prin: depunerea a două înscrisuri clasificate secret de serviciu la Judecătoria C________ fără să fie desemnat ca delegat cu transportul pentru anul 2020, delegația de transport documente clasificate secret de serviciu fiind emisă în anul 2019; omisiunea întocmirii unei adrese de înaintare a documentelor; omisiunea întocmirii unui borderou în procedura de predare-primire a corespondenței clasificate; transportul documentelor clasificate cu autoturismul proprietate personală.

În temeiul art.10 din H.G. nr.1349/2002, „corespondența clasificată se preda, respectiv se primește, pe bază de semnătura în borderou, conform formularului tipizat prevăzut în anexa nr.4, întocmit în două exemplare […]. Exemplarul nr.1 al borderoului însoțește corespondența, iar exemplarul nr. 2 rămâne la unitatea expeditoare”, document neidentificat de comisie pe parcursul cercetării.

În temeiul art.12 alin.(2) din H.G. nr.1349/2002 „autovehiculele folosite pentru transportul corespondenței clasificate trebuie să corespundă din punct de vedere tehnic și să asigure securitatea încărcăturii transportate”, comisia de cercetare stabilind faptul că reclamantul nu a avut nici măcar aprobare pentru a scoate documentele din unitate și, implicit, nici pentru a le transporta cu autoturismul proprietate personală.

În concluzie, consideră temeinică Decizia de sancționare cu nr.1139/IG din 16.10.2020.

Referitor la cererea de anulare a Deciziei nr. II/1786/04.12.2020 emisă de M.A.I., se arată următoarele:

Potrivit Normelor Metodologice aprobate prin O.M.A.I. nr.S/7/2018 emis în 31.01.2018, sporul de 30% se acordă semestrial, fie începând cu luna ianuarie, fie începând cu luna iulie (art. 22.1). De asemenea, acordarea majorării pentru lucrări de excepție nu poate privi persoane care se află sub efectul unei sancțiuni disciplinare – condiție expresă (art. 22.3.3.), iar dacă pe parcursul perioadei în care cadrul militar beneficiază de acest spor se constată că nu mai este îndeplinită această condiție, sporul se sistează (art. 22.8).

În aceste circumstanțe, solicită a se observa că potrivit dispozițiilor legale, Decizia nr. II/1786/04.12.2020 de sistare a sporului de 30% reprezintă un efect firesc al sancțiunii disciplinare aplicate, iar prin prisma naturii juridice a celor două se poate stabili concret, atât legal cât și rațional, că acordarea sporului de 30% și sancțiunea disciplinară nu pot coexista.

Totodată, se arată faptul că reclamantul ar fi beneficiat de acest spor doar până la data de 31.12.2020, întrucât dreptul pecuniar a fost acordat pentru cel de-al doilea semestru al anului 2020, aspect sesizabil din dispozițiile legale arătate. Acest drept nu se acordă și nu se prelungește de drept, cadrul militar trebuie să fie propus pentru acest spor înaintea fiecărui semestru, parcurgându-se o procedură prin care se verifică îndeplinirea tuturor condițiilor legale și profesionale necesare pentru a deveni exigibil.

Cu privire la anularea Ordinului nr. 308/21/I-CT al inspectorului șef al I.S.U. „Dobrogea” al județului C________ prin care, pe perioada în care sancțiunea disciplinară produce efecte, se suspendă titlul de specialist de clasă, se susține:

În conformitate cu alin. (1) al art. 28 din Anexa nr. VI la Legea-cadru nr. 153/2017, „pentru asigurarea condițiilor de îndeplinire a misiunilor specifice instituțiilor de apărare, ordine publică și securitate națională, în raport cu standardele de performanță profesională, personalului militar, polițiștilor și funcționarilor publici cu statut special din sistemul administrației penitenciare, precum și personalului civil, li se poate acorda titlul de specialist de clasă/domeniu funcțional”.

Alin. (4) al aceluiași articol stabilește că „specialitățile, condițiile de acordare și de retragere a titlului de specialist de clasă/domeniu funcțional, retrogradarea dintr-o clasă superioară într-una inferioară, criteriile și standardele de performanță se stabilesc prin ordin al ordonatorului principal de credite”.

În aplicarea acestor dispoziții s-a elaborat și emis la data de 30.12.2020, O.M.A.I. nr. S/184 pentru modificarea și completarea Normelor Metodologice, stabilindu-se acordarea, din oficiu, începând cu data de 30.12.2020 a titlului de specialist de clasă pentru personalul ce la aceeași dată îndeplinește condițiile necesare dobândirii acestui spor, iar personalul care începând cu data de 31.12.2020 devine exigibil pentru acordarea/trecerea într-o clasă superioară să parcurgă o procedură de evaluare și testare de specialitate în funcție de criteriile legale.

În conformitate cu Normele Metodologice, titlul de specialist de clasă nu se poate acorda personalului care a fost sancționat disciplinar și se află sub efectul sancțiunii, iar dacă deține titlul de specialist de clasă, acesta se suspendă până la radierea sancțiunii disciplinare.

În fapt, la data de 12.02.2021, pe baza Deciziei nr.1139/IG, prin care reclamantul a fost sancționat disciplinar, în temeiul dispozițiilor speciale privitoare la acordarea/ menținerea/suspendarea/pierderea titlului de specialist de clasă, s-a dispus suspendarea acestui drept în mod temeinic (bazat pe existența unei sancțiuni disciplinare) și legal (în conformitate cu dispozițiile legale care impun suspendarea dreptului pe perioada sancțiunii).

Deoarece sancțiunea disciplinară a stat la baza suspendării titlului de specialist de clasă, și având în vedere faptul că, potrivit dispozițiilor art. 32^8 alin. (2) din O.M.A.I. nr. 135/2019, la data de 16.04.2021 sancțiunea disciplinară urmează a fi radiată de drept, începând cu data de 17.04.2021, reclamantul va beneficia de titlul de specialist de clasă.

Pentru toate aceste considerente, legalitatea și temeinicia Deciziei nr. II/1786/04.12.2020 și a Ordinului nr.308/21/I-CT din 12.02.2021 sunt strâns legate de legalitatea și temeinicia deciziei de sancționare, conținutul și efectele juridice din aceste acte administrative fiind subsecvente constatării unei sancțiuni disciplinare.

Cu privire la acordarea sporului pentru specialist de clasă pentru ultimii 3 ani anterior cererii de chemare în judecată, se arată că cererea are caracterul unei veritabile cereri principale și nu reprezintă un capăt accesoriu față de soluționarea cererii de anulare a sancțiunii.

În ceea ce privește acordarea sporurilor sistate și suspendate ca efect al sancțiunii disciplinare, pe baza principiului de drept accesorium sequitur principale, ca efect subsidiar al respingerii acțiunilor de anulare, se solicită respingerea acestora.

Referitor la cererea de obligare a pârâților la plata către reclamant a sumei de 7000 lei cu titlu de daune materiale și morale, pârâtul arată că daunele materiale se identifică cu pretinsele drepturi neacordate ca urmare a emiterii actelor administrative individuale, fiind o cerere accesorie cererii de anulare a actelor administrative, iar în privința daunelor morale, partea care solicită acordarea lor este obligată să dovedească producerea prejudiciului și legătura de cauzalitate dintre prejudiciu și fapta autorității, condiție pe care reclamantul nu a îndeplinit-o.

Mai mult, se arătă faptul că cuantumul drepturilor salariale neacordate prin aplicarea O.M.A.I. nr.S/II/1786 din 04.12.2020, sistarea sporului de 30%, este de 578 lei net, iar cuantumul drepturilor salariale neacordate ca urmare a suspendării acordării titlului de specialist de clasă este de 103 lei net. La data de 30.12.2020, reclamantul a primit titlul de specialist de clasă, clasa a II-a, în temeiul O.M.A.I. nr. S/184 din 30.12.2020 privind modificarea și completarea O.M.AI. nr. S/7/2018.

Or, pretențiile reclamantului privind suma de 7000 lei de la fiecare pârât cu titlu de daune materiale și/sau suma de 3000 lei de la fiecare pârât este excesivă, neîntemeiată și nedovedită.

ii. Pârâtul E_________ E_________ E______ a depus întâmpinare la data de 19.04.2021, prin care a invocat excepția netimbrării cererii de chemare în judecată, excepția necompetenței materiale a Curții de Apel C________, pe capătul de cerere privind acordarea sporului aferent titlului de specialist de clasă retroactiv, din anul 2017, excepția lipsei calității procesuale pasive a Ministerului E_________ E______, pe capetele de cerere vizând anularea Deciziei nr.1139/IG/16.10.2020 și a Ordinului nr. 308/21/I-CT al inspectorului șef al I.S.U. „Dobrogea” al județului C________, precum și capetele de cerere privind plata drepturilor salariale, excepția inadmisibilității întregii acțiunii, având în vedere că reclamantul nu a contestat sancțiunea disciplinară la organul ierarhic superior, eludând astfel dispozițiile art. 35^11 din Legea nr. 80/1995 privind Statutul cadrelor militare.

Se arată că prin Decizia nr. 1139/IG din data de 16.10.2020 emisă de Inspectorul general al I.G.S.U., reclamantul a fost sancționat cu „avertisment”, sancțiune prevăzută la art. 35 alin. (1) lit. a) din Legea nr. 80/1995, pentru încălcarea dispozițiilor Hotărârii Guvernului nr. 1349/2002 privind colectarea, transportul, distribuția și protecția pe teritoriul României a corespondenței clasificate.

Conform art. 35^11 din Legea nr. 80/1995, „(1) Cadrele militare au dreptul să conteste aplicarea sancțiunilor prevăzute la art. 35 alin. 1 lit. a)-d) în termen de 5 zile lucrătoare de la comunicarea deciziei de sancționare, prin raport adresat în scris comandantului/șefului ierarhic superior celui care a emis decizia.

(2) Comandantul/Șeful ierarhic prevăzut la alin. 1 se pronunță prin decizie motivată, în termen de 30 de zile lucrătoare de la data înregistrării contestației, pe baza unei cercetări efectuate în condițiile prevăzute la art. 35^5 - 35^7, astfel:

a) menține decizia contestată, când constată că este temeinică și legală;

b) anulează decizia contestată, când constată că aceasta a fost emisă fără temei legal sau asupra altei persoane;

c) anulează decizia contestată și aplică o sancțiune mai ușoară, când constată că sancțiunea aplicată este prea aspră în raport cu gravitatea faptelor;

d) Abrogată.

e) anulează decizia contestată și decide trimiterea în fața consiliului de onoare, pe baza propunerilor cuprinse în raportul de cercetare, când gravitatea faptelor săvârșite impune aplicarea unei sancțiuni mai aspre.

(3)Decizia prevăzută la alin.2 este definitivă, se comunică cadrelor militare contestatare în termen de 5 zile de la data pronunțării și poate fi atacată la instanța de contencios administrativ competentă, potrivit legii.”

Reclamantul a avut la dispoziție 5 zile de la comunicarea Deciziei nr. 1139/IG din data de 16.10.2020, pentru a contesta măsura la organul ierarhic superior – în acest caz, E_________ E_________ E______.

Numai după soluționarea contestației, reclamantul avea dreptul de a se adresa instanței de judecată.

Aceste dispoziții cuprinse într-o lege specială, respectiv Statutul cadrelor militare, au prioritate față de dispozițiile Legii nr. 554/2004 a contenciosului administrativ.

Contrar susținerilor reclamantului din cuprinsul cererii de chemare în judecată, acesta nu a contestat Decizia nr. 1139/IG din data de 16.10.2020 la E_________ E_________ E______.

Lipsa unui răspuns din partea MAI cu privire la Decizia nr. 1139/IG din data de 16.10.2020 nu se datorează unei atitudini pasive din partea instituției, astfel cum se susține, ci se datorează nedepunerii contestației de către reclamant, la organul ierarhic superior.

Reclamantul susține că a formulat contestație și că a transmis-o prin poșta electronică, la adresa de e-mail __________________.

Potrivit pârâtului, începând cu data de 14.08.2020, în contextul eforturilor Ministerului E_________ E______ de eficientizare a activității de relații cu publicul și pentru a veni în sprijinul unui număr cât mai mare de cetățeni, pentru transmiterea unei petiții în format electronic, adresa electronică de corespondență __________________ nu a mai fost funcțională, persoanele care au dorit să se adreseze instituției sale putând în schimb să utilizeze formularul on-line existent pe site-ul instituției, secțiunea Contact, subsecțiunea Relații cu Publicul/petiții.

Referitor la transmiterea contestației prin e-mail în data de 23.10.2020 la adresa: __________________, această situație era imposibil de realizat, deoarece adresa de e-mail respectivă nu mai era funcțională la data precizată de către reclamant.

Înregistrarea contestației transmise pe calea unei adrese de e-mail care nu mai este funcțională încă de la data de 14.08.2020, nu se poate imputa instituției, atât timp cât persoanele interesate să comunice electronic cu MAI sunt îndrumate spre căile corecte de urmat, pe site-ul instituției.

Propria lipsă de diligență a reclamantului a condus la această situație, acesta fiind dator să verifice dacă solicitarea sa a fost transmisă corect, că a fost recepționată și înregistrată de către destinatar.

Atât timp cât la nivelul Ministerului E_________ E______ nu a fost primită și înregistrată contestația împotriva Deciziei nr. 1139/IG din data de 16.10.2020, apreciază că reclamantul a eludat dispozițiile art. 35^11 din Legea nr. 80/1995 și astfel acțiunea sa este inadmisibilă.

Totodată, în conformitate cu prevederile Legii nr. 80/1995 și ale Ordinului M.A.I. nr. 135/2019, în situația în care un cadru militar contestă sancțiunea aplicată, efectele sancțiunii nu se suspendă până la soluționarea contestației, astfel că susținerile reclamantului, cum că nu s-ar afla sub efectul sancțiunii disciplinare, sunt nefondate.

Se susține, de asemenea și excepția inadmisibilității excepției de nelegalitate a actelor administrative individuale, având în vedere capătul de cerere privind anularea acelorași acte administrative individuale.

În referire la excepția inadmisibilității capătului de cerere privind anularea Ordinului M.A.I. nr. 135/2019, pentru lipsa plângerii prealabile, se arată că, raportat la obiectul cererii de chemare în judecată și prevederile art.7 alin. (1) din Legea contenciosului administrativ nr.554/2004, persoana vătămată prin emiterea unui act administrativ, are obligația de a formula plângere prealabilă anterior învestirii instanței cu soluționarea cererii de anulare a actului contestat, îndeplinirea întocmai a acestei obligații fiind una dintre condițiile sine qua non ale admisibilității în principiu a acțiunii.

Potrivit pârâtului, nu numai că persoana vătămată trebuie să efectueze plângerea prealabilă anterior învestirii instanței, ci aceasta trebuie să aștepte și comunicarea răspunsului sau împlinirea termenului de 30 de zile de la data înregistrării plângerii la autoritatea emitentă - prevăzut de art. 2 alin. (1) lit. h) din Legea nr. 554/2004, – pentru a avea posibilitatea legală de a deduce judecății cererea vizând anularea actului administrativ.

În cauza de față, reclamantul a introdus cererea de chemare în judecată fără a se adresa în prealabil emitentului actului, demersul acestuia fiind, astfel, inadmisibil, întrucât valabilitatea condițiilor ce țin de exercitarea dreptului de a acționa se apreciază în raport de îndeplinirea procedurii prealabile și nu de existența plângerii prealabile.

De asemenea, urmează a se constata faptul că, astfel cum au exemplificat, în această materie, jurisprudența instanțelor judecătorești, în mod special a instanței supreme (ale cărei soluții juridice au, printre altele, și rolul de a dirigui și îndruma instanțele ierarhic inferioare), este unitară și constantă, fără a lăsa urme de îndoială asupra problematicii abordate.

În ceea ce privește obligativitatea formulării plângerii prealabile în cazul actului normativ, aceasta subzistă chiar și după modificările aduse dispozițiilor art. 7 din Legea nr. 554/2004 prin Legea nr. 212/25.07.2018, prin introducerea alin. (5) la textul de lege indicat, excepția reglementată prin alineatul nou introdus vizând actele administrative cu caracter individual.

Această opinie se bazează pe faptul că legiuitorul, completând dispozițiile art. 7 cu alin. (5), nu a înlăturat din ordinea juridică obiectivă dispozițiile alin. (11) al acestui articol care relevă tocmai obligativitatea de a fi îndeplinită procedura prealabilă, oricând, atunci când un act normativ este deferit analizei judecătorului specializat de contencios administrativ.

Pe de altă parte, în cauzele referitoare la anularea unui act normativ se justifică efectuarea procedurii prealabile în condițiile în care un ordin de acest gen nu își epuizează efectele la momentul intrării în vigoare, sens în care poate fi revocată/abrogată în orice moment al vieții sale juridice.

În ceea ce privește anularea actelor administrative emise de E_________ E_________ E______, respectiv Ordinul M.A.I. nr. 135/2019 și Ordinul M.A.I. nr. II/1786/04.12.2020, precizează următoarele:

Dispozițiile contestate, respectiv art.32^8 alin.(1) lit.a) din Ordinul M.A.I. nr. 135/2019, statuează următoarele: „C_____ militar se află sub efectul unei sancțiuni disciplinare, după cum urmează: a) 6 luni de la aplicare, pentru sancțiunile disciplinare prevăzute la art. 35 alin. (1) lit. a) și b) din Statut”.

Reclamantul susține că textul legal încalcă principiul legalității și îi vatămă dreptul la apărare, însă aceste susțineri nu sunt motivate în fapt și în drept.

Astfel cum s-a evidențiat anterior, reclamantul nu a formulat contestație la E_________ E_________ E______ împotriva actului administrativ prin care a fost sancționat disciplinar.

Trimiterea contestației pe o adresă de e-mail nefuncțională din data de 14.08.2020 nu poate echivala cu depunerea și înregistrarea unui recurs grațios la organul ierarhic superior.

Sancțiunea disciplinară a „avertismentului”, necontestată în termen de 5 zile de la comunicare, rămâne definitivă, ceea ce s-a și întâmplat în cauza de față, întrucât reclamantul nu poate face dovada înregistrării contestației la nivelul Ministerului E_________ E______.

În ceea ce privește Ordinul M.A.I. nr.II/1768/04.12.2020, acesta este un act administrativ de constatare, prin care s-a materializat următoarea situație: aflându-se sub efectul unei sancțiuni disciplinare, reclamantului i-a fost sistată acordarea majorării pentru lucrări de excepție sau misiuni speciale, potrivit Normelor Metodologice aprobate prin Ordinul M.A.I. nr. S/7/2018.

Conform acestora, persoanele aflate sub efectul unei sancțiuni disciplinare nu pot beneficia de majorarea pentru lucrări de excepție sau misiuni speciale, iar în cazul în care nu mai sunt îndeplinite condițiile avute în vedere la acordarea respectivei majorări, aceasta se sistează, la propunerea inspectorului general/similar.

În aceste circumstanțe, solicită a se observa că, potrivit dispozițiilor legale, Ordinul M.A.I. nr.II/1786/04.12.2020 de sistare a sporului de 30% reprezintă un efect firesc al sancțiunii disciplinare aplicate, iar prin prisma naturii juridice a celor două, se poate stabili concret, atât legal cât și rațional, că acordarea sporului de 30% și sancțiunea disciplinară nu pot coexista.

Astfel, la propunerea inspectorului general al IGSU, a fost emis Ordinul M.A.I. nr. II/1768/04.12.2020, document clasificat secret, prin care reclamantului, cu data de 04.12.2020, i-a fost sistată acordarea majorării.

Potrivit art. 4 din Anexa nr. 22 la Dispoziția directorului general al Direcției Generale Management Resurse Umane nr. II/1620/2015, actele administrative clasificate nu sunt transmise în fotocopie titularului, ci i se aduce la cunoștință conținutul respectivului act administrativ. Având în vedere aceste aspecte, precizează faptul că s-a comunicat inspectorului general al IGSU despre prevederile Ordinului M.A.I. nr. II/1768/04.12.2020, acesta din urmă având obligația de a-l înștiința pe reclamant despre emiterea respectivului act administrativ.

În cazul celorlalte două acte administrative individuale contestate în cauză, respectiv Decizia nr.1139/IG/16.10.2020 și Ordinul nr. 308/21/I-CT, solicită a se avea în vedere apărările formulate și înscrisurile depuse de către C____________ C______ C_____ C_______ C_ C______, respectiv C____________ C_____ C_______ de Urgență „Dobrogea” al județului C________.

În ceea ce privește acordarea titlului de specialist de clasă reclamantului pentru ultimii 3 ani, se arată că, potrivit normelor legale stabilite la nivelul ordonatorului principal de credite, pentru unitățile MAI acordarea titlului de specialist de clasă și a majorării aferente s-a realizat începând cu data de 30.12.2020.

Astfel, solicitarea reclamantului de acordare a drepturilor aferente titlului de specialist de clasă pentru ultimii 3 ani este lipsită de fundament legal.

În ceea ce privește capătul de cerere referitor la acordarea de daune materiale/morale, solicită a fi respins ca neîntemeiat.

Se arată de către pârât că în cuprinsul întregii acțiuni, nu este dovedit nicio clipă prejudiciul material / moral suferit de reclamant, de natură să reclame o asemenea reparație și se apreciază că în cazul admiterii acțiunii, acordarea drepturilor salariale suspendate ar constitui o reparație justă și îndestulătoare.

Consideră că acordarea compensației trebuie să justifice un prejudiciu real, deoarece, în caz contrar, răspunderea juridică și-ar pierde funcția reparatorie.

Solicită a fi analizate argumentele expuse în cuprinsul întâmpinării, în raport de cadrul legislativ incident și să se respingă acțiunea reclamantului.

3. Prin sentința civilă nr.79/19.04.2021, Curtea a respins cererea de suspendare a actelor administrative, astfel cum a fost precizată de reclamant, pentru argumentele arătate în hotărâre.

În raport de excepția lipsei calității procesuale pasive invocată de pârâți prin întâmpinări, Curtea a stabilit cadrul procesual pasiv prin raportare la emitentul fiecărui cat administrativ contestat.

Prin încheierea interlocutorie din data de 31.05.2021, instanța a respins excepția de netimbrare invocată de pârâtul E_________ E_________ E______, a admis excepția de inadmisibilitate a excepției de nelegalitate a actelor administrative care formează și obiect al prezentei cereri în anulare, a respins excepția inadmisibilității capătului de cerere privind anularea Ordinului MAI nr.135/2019 și a unit cu fondul excepția inadmisibilității întregii acțiuni, astfel cum a fost invocată de pârâtul E_________ E_________ E______. Considerentele de fapt și de drept reținute în soluționarea excepțiilor se regăsesc în cuprinsul încheierii menționate.

La aceeași dată, Curtea a admis excepția necompetenței materiale în soluționarea cererii de obligare a pârâților la diferențele de drepturi salariale reprezentând spor pentru lucrări de excepție, în cuantum de 30%, pentru ultimii 3 ani și a declinat competența în favoarea Tribunalului C________.

4. Analizând actele și lucrările dosarului, Curtea reține următoarele:

Prin Decizia Inspectorului General din cadrul Inspectoratului C______ C_____ C_______ de Urgență nr.1139/IG/16.10.2020 ( filele 124 – 125 ), în temeiul prevederilor art.34, art. 341, art.35 alin.(1) lit.a, art.351 alin.(1) lit.c și art.352 alin.(1) din Legea nr.80/1995, i s-a aplicat reclamantului D___ D___-G______, locotenent-colonel – ofițer specialist I în cadrul I.S.U. Dobrogea al Județului C________, sancțiunea disciplinară „avertisment”, pentru încălcarea prevederilor art.2, art.7, art.10 și art.12 alin.(2) din HG nr.1349/2002 privind colectarea, transportul, distribuția și protecția pe teritoriul României a corespondenței clasificate.

S-a reținut în sarcina sa că, nefiind desemnat pe anul 2020 ca delegat pentru transportul documentelor clasificate secret de serviciu în OZU, a transportat documente de la F___ F________ la Judecătoria C________, cu autoturismul proprietate personală, nerespectând nici regulile de pregătire pentru expediere a corespondenței clasificate și nepredând nici documentele calsificate pe bază de borderou instanței de judecată.

Se menționează în cuprinsul Deciziei, conform prevederilor art.3510 alin.(3) lit.e și f din Legea nr.80/1995, că sancțiunea poate fi contestată prin raport adresat în scris ministrului E_________ E______, în termen de 5 zile de la comunicare.

Prin Ordinul M.A.I. nr.II/1786/04.12.2020, document clasificat secret de serviciu, înregistrat și depus spre păstrare la C_____________ de documente clasificate din cadrul Curții de Apel C________, s-a dispus sistarea sporului de 30% pentru lucrări de excepție, acordat semestrial reclamantului D___ D___-G______, în baza prevederilor Ordinului M.A.I. nr.S/7/2018.

Sistarea acordării acestui spor s-a realizat ca efect al aplicării sancțiunii disciplinare, astfel cum rezultă din act și din precizările formulate de pârâtul E_________ E_________ E______.

Prin Ordinul Inspectorului Șef din cadrul Inspectoratului C_____ C_______ de Urgență „Dobrogea” al Județului C________ nr.308/21/I-CT din 12.02.2021, în temeiul prevederilor art.28 din Anexa VI la Legea cadru nr.153/2017, art.1 alin.(3) și art.15 pct.e) din Anexa nr.13 la Ordinul M.A.I. nr.S/7/2018, s-a dispus ca începând cu data de 30.12.2020, să se suspende titlul de specialist de clasă acordat reclamantului D___ D___-G______, ca o consecință a aplicării sancțiunii disciplinare.

În emiterea celor două acte administrative de sistare/suspendare a acordării unor drepturi bănești, s-a avut în vedere existența sancțiunii disciplinare a avertismentului, aplicată prin Decizia I.G.S.U. nr.1139/IG/16.10.2020, fiind aplicate prevederile art.328 alin.(1) lit.a din Ordinul M.A.I. nr.135/2019, conform cărora „(1) C_____ militar se află sub efectul unei sancțiuni disciplinare, după cum urmează: a) 6 luni de la aplicare, pentru sancțiunile disciplinare prevăzute la art. 35 alin. (1) lit. a) și b) din Statut”.

Rezultă din expunerea situației de fapt că actul administrativ care a declanșat raporturile juridice litigioase este actul prin care s-a aplicat reclamantului sancțiunea avertisment, respectiv Decizia I.G.S.U. nr.1139/IG/16.10.2020.

În legătură cu cererea de anulare a acesteia, a fost invocată excepția inadmisibilității pentru faptul că reclamantul nu a contestat Decizia la organul ierarhic superior, respectiv la Ministrul E_________ E______, potrivit prevederilor art.3511 alin.(1) din Legea nr.80/1995, conform cărora „(1) Cadrele militare au dreptul să conteste aplicarea sancțiunilor prevăzute la art. 35 alin. 1 lit. a) - d) în termen de 5 zile lucrătoare de la comunicarea deciziei de sancționare, prin raport adresat în scris comandantului/șefului ierarhic superior celui care a emis decizia”.

Potrivit art.3511 alin.(2) teza I din Legea nr.80/1995, „(2) Comandantul/Șeful ierarhic prevăzut la alin. 1 se pronunță prin decizie motivată, în termen de 30 de zile lucrătoare de la data înregistrării contestației ( ... )”, iar conform alin.(3), „Decizia prevăzută la alin. 2 este definitivă, se comunică cadrelor militare contestatare în termen de 5 zile de la data pronunțării și poate fi atacată la instanța de contencios administrativ competentă, potrivit legii”.

Art. 326 din Ordinul M.A.I. nr.135/2019, prevede următoarele: „(1) C_____ militar sancționat cu una dintre sancțiunile disciplinare prevăzute la art. 35 alin. (1) lit. a) - d) din Statut poate formula contestație împotriva acesteia, în termen de 5 zile lucrătoare de la comunicarea deciziei de sancționare, prin raport adresat în scris comandantului/șefului ierarhic superior celui care a emis decizia.

(2) Contestația se depune la secretariatul unității conduse de comandantul/șeful prevăzut la alin. (1).

Rezultă că împotriva deciziei de sancționare este obligatorie contestația prin raport scris, în termenul legal imperativ indicat, și numai împotriva deciziei de soluționare a contestației emisă de comandantul/șeful ierarhic superior se poate formula acțiune la instanța de contencios administrativ.

Reclamantul susține că a contestat Decizia I.G.S.U. nr.1139/IG/16.10.2020 prin raportul înaintat la data de 23.10.2020 ( filele 20 – 21 ) Ministrului E_________ E______, transmis prin poșta electronică, la adresa de e-mail __________________. ( filele 10 verso, 11 – față, verso, 19 ).

Pârâtul M.A.I. susține că adresa de poștă electronică menționată de reclamant nu mai este funcțională din data de 14.08.2020, deci anterior transmiterii invocate de reclamant, astfel că reclamantul, în calitate de expeditor al acestei corespondențe trebuia să facă dovada transmiterii și respectiv primirii raportului de către destinatar sau chiar de către alt departament, serviciu din cadrul M.A.I.

Este corectă susținerea pârâtului M.A.I., în sensul că reclamantul trebuia să depună toate diligențele necesare și utile în vederea transmiterii corespondenței electronice către destinatarul cunoscut și menționat în Decizia de sancționare.

Se observă că dispozițiile din Ordinul M.A.I. nr.135/2019 fac referire la un anumit loc de depunere a raportului, respectiv secretariatul unității, însă legea nu face o astfel de precizare, se referă numai la „raport adresat în scris”, astfel că reclamantul nu era ținut de depunerea contestației numai la secretariatul M.A.I.

Indiferent de locul de depunere sau transmitere a raportului de contestare sau de calea urmată, esențial este ca reclamantul D___ D___-G______ să facă dovada că a trimis corespondența la o adresă validă și că destinatarul a putut, în mod obiectiv, să _____________________________.

Reclamantul putea să facă dovada că raportul de contestare trimis pe adresa de e-mail __________________ a ajuns la adresa de corespondență, fiind cunoscut că inexistența unei adrese de e-mail este adusă la cunoștința expeditorului printr-un raport de transmitere eșuată.

Întrucât reclamantul nu a făcut dovada că raportul de contestare trimis pe adresa de e-mail indicată a fost recepționat sau ar fi putut fi, în mod obiectiv recepționat, în condițiile în care chiar destinatarul corespondenței susține că adresa nu era funcțională cu mult anterior trimiterii în cauză, instanța constată că Decizia I.G.S.U. nr.1139/IG/16.10.2020 nu a fost contestată conform prevederilor legale, astfel că acțiunea de anulare formulată direct este inadmisibilă.

Se va admite astfel excepția de inadmisibilitate invocată de pârâtul M.A.I. și se va respinge cererea de anulare a Deciziei nr.ll39/IG/l6.10.2020 emisă de Inspectorul General al IGSU, ca inadmisibilă.

Inadmisibilitatea invocată în legătură cu toate capetele de cerere formulate de reclamant, ca o consecință a inadmisibilității cererii de anulare a Deciziei de sancționare, nu poate fi reținută, iar în raport de cererea de anulare a Ordinului I.S.U.J. „Dobrogea” C________ nr.308/21/I-CT din 12.02.2021, se constată că reclamantul a formulat contestație.

Întrucât motivele de nelegalitate invocate în raport cu Ordinul M.A.I. nr.II/1786/04.12.2020 și cu Ordinul Inspectorului Șef din cadrul Inspectoratului C_____ C_______ de Urgență „Dobrogea” al Județului C________ nr.308/21/I-CT din 12.02.2021 se întemeiază numai pe nelegalitatea deciziei de sancționare cu avertisment, invocându-se că nelegalitatea sancțiunii principale atrage nelegala sistare/ suspendare a celor două sporuri, instanța va reține că acordarea beneficiilor menționate presupune lipsa oricărei sancțiuni disciplinare în persoana reclamantului.

Or, cum la data emiterii Ordinului M.A.I. nr.II/1786/04.12.2020 și al Ordinului I.S.U.J. „Dobrogea” C________ nr.308/21/I-CT din 12.02.2021, reclamantul era sancționat disciplinar cu avertisment, cele două acte administrative au fost legal emise, întrucât nu mai era îndeplinită una dintre cerințele legale de acordare.

În consecință, cererea de anulare a Ordinului M.A.I. nr.II/1786/04.12.2020 și a Ordinului I.S.U.J. „Dobrogea” C________ nr.308/21/I-CT/12.02.2021 se va respinge ca nefondată.

Referitor la prevederile art.328 alin.(1) lit.a din Ordinul M.A.I. nr.135/2019, conform cărora „(1) C_____ militar se află sub efectul unei sancțiuni disciplinare, după cum urmează: a) 6 luni de la aplicare, pentru sancțiunile disciplinare prevăzute la art. 35 alin. (1) lit. a) și b) din Statut”, reținem următoarele:

Motivul de nelegalitate invocat de reclamant se referă la nerespectarea, de către Ordinul M.A.I. nr.135/2019 – art. 328 alin.(1) lit.a, a exigențelor art.354 și urm. din Legea nr.80/1995, în sensul în care textul ar fi trebuit să prevadă că efectul sancțiunii disciplinare durează 6 luni de la rămânerea definitivă, nu de la aplicare.

Cu alte cuvinte, se susține că actul administrativ cu caracter normativ conține prevederi contrare unui act normativ cu forță juridică superioară.

În mod evident, actul administrativ normativ trebuie să fie în conformitate cu Constituția și cu legile Parlamentului și să nu conțină dispoziții contrare acestora, să respecte principiul ierarhiei normelor juridice superioare în raport cu cele inferioare, să nu reglementeze primar în domenii în care reglementarea este prevăzută pentru acte normative cu forță juridică superioară, să se înscrie în limitele de competență ale autorității publice emitente și să nu fie emise cu exces de putere.

Verificând actul normativ cu forță juridică superioară, respectiv Legea nr.80/1995, se observă că acesta nu conține prevederi care să reglementeze o eventuală suspendare a efectelor actului de aplicare a sancțiunii avertismentului, în cazul în care actul de sancționare este contestat, aceasta fiind singura situație în care în Ordinul MAI ar fi trebuit să se facă referire la 6 luni de la rămânerea definitivă a sancțiunii avertismentului, nu de 6 luni de la aplicarea sancțiunii.

Nu rezultă, așadar, care este dispoziția din lege încălcată de actul administrativ normativ în acest sens, astfel încât cererea de anulare va fi respinsă ca nefondată.

În ceea ce privește cererile de obligare a pârâților la plata despăgubirilor materiale și morale, astfel cum au fost precizate, reținând prevederile art.1 alin.(1), art.8 alin.(1) și art.18 alin.(3) din Legea nr.554/2004, întrucât cererile de anulare a actelor administrative contestate au fost respinse, prejudiciul invocat de reclamant nu există.

D____ urmare, cererile de obligare la plata despăgubirilor materiale și morale vor fi respinse ca nefondate.

În temeiul art.452 și art.453 alin.(1) NCPC, Curtea va obliga reclamantul către pârâtul IGSU, la plata cheltuielilor de judecată constând în cheltuielile de transport dovedite prin înscrisurile depuse la dosar, în sumă totală de 285,33 lei.

PENTRU ACESTE MOTIVE,
ÎN NUMELE LEGII

HOTĂRĂȘTE:

Admite excepția inadmisibilității cererii de anulare a Deciziei nr.ll39/IG/l6.10.2020 emisă de Inspectorul General al IGSU și respinge această cerere, ca inadmisibilă.

Respinge excepția inadmisibilității celorlalte cereri formulate de reclamantul D___ D___ D______, domiciliat în mun.C________, ______________________, _______________, ___________, Jud.C________, în contradictoriu cu pârâții E_________ E_________ E______ cu sediul în mun.București, sector 1, Piața Revoluției nr. 1A, B___ B___ B_____, mun.București, sector 5, Calea 13 Septembrie nr.1-3, A_______ A_____ mun.București, sector 1, Piața Revoluției nr.1A, C____________ C______ C_____ C_______ C_ C______, cu sediul în mun.București, sector 2, _______________________.46, F_______ F_______ F___ F________ (I.S.U.J. C________) cu sediul în mun.C________, _____________________, nr.110, Jud. C________.

Respinge, ca nefondate, cererile de anulare a prevederilor art.32 ind.8 alin.(l) lit.a din Ordinul MAI nr.135/2019, a Deciziei nr.II/1786/04.12.2020 emisă de MAI și a Ordinului nr.308/21/I - CT/12.02.2021 emisă de Inspectorul Șef al ISU Dobrogea al Județului C________, precum și cererile de obligare a pârâților la plata despăgubirilor materiale și morale, astfel cum au fost precizate.

Obligă reclamantul către pârâtul IGSU la plata cheltuielilor de judecată constând în cheltuielile de transport în sumă de 285,33 lei.

Cu drept de recurs în termen de 15 zile de la comunicare.

Pronunțată astăzi, 05.07.2021, prin punerea soluției la dispoziția părților de către grefa instanței.

 Sursa: rolii.ro